Малките стъпки към голямото насилие, или защо „един шамар" ИМА значение
![Малките стъпки към голямото насилие, или защо „един шамар” ИМА значение](/uf/news/2018/08/07/114576/child2.jpg)
От векове насам се вярва, че боят „учи”. Много родители в
трудни ситуации изгубват контрол и освобождавайки се от гнева напляскват детето
си. Други още преди да е направило някоя пакост, предупредително го потупват по
дупето. На трети им се е случвало един-два пъти да раздадат шамари в резултат
на натрупано раздразнение. Разбира се съществуват и такива, които никога не са
посягали на децата си и смятат, че боят не е ефективен Магазин за детски играчки. Родители и деца с мъка се разминават между препълнените
щандове. Някъде се чува „Мамо, искам тази кукла”, изречено от момиченце на
видима възраст 3 г. Майката отговаря спокойно, че вече в къщи се намират около
5 подобни кукли. Момиченцето продължава „Да, ама аз искам точно тази кукла”.
Майката отново казва, че в къщи е пълно с кукли, с които никой не си играе, а
са дошли тук за подарък. Детето отново настоява се куклата, иска я, тропа с
крак. Няколко други клиенти се обръщат, за да видят каква е тази зараждаща се
суматоха. Майката вече дърпа детето, за да е по-далеч от този щанд, то се
разплаква. Още повече други клиенти се обръщат с любопитство. Майката вече не
се въздържа „Стига си циврила тук, в магазина, всички ни гледат”. При това
изречение звуците, идващи от към малката се усилват. Вече всички хора се
обръщат. Майката вече хваща детето и грубо го издърпва с думите „Хайде тръгвай,
престани вече”. Хората продължават да пазаруват, благодарни, че този път това
не е тяхното дете.
Ситуация е примерна и безкрайно
позната. Тя се случва на детската площадка,
по време на почивка, в хранителния магазин, в парка, в къщи. Едва ли има
родител, който да не е попадал в подобна. Но, едва ли и много от свидетелите на
подобни ситуации знаят, че са станали свидетели на т.нар. „телесно (физическо
наказание).
Комитетът за правата на детето на
ООН дава широка дефиниция на понятието „телесно наказание” – като такова се
определя всяко наказание, при което се използва физическа сила, и което цели да
предизвика някаква степен на болка или дискомфорт, независимо колко лека е тя[1].
Повечето физически наказания включват удряне на децата(„плесници“, „шамари“, „шляпване“) с ръка или с пособие – камшик, пръчка, колан, обувка, дървена лъжица и пр. Те обаче могат да включват например ритане, разтърсване или хвърляне на децата, драскане, щипане, хапане, скубане или едновременни силни удари с длани по двете уши, принуждаване на децата да стоят в неудобно положение, горене, попарване или насилствено поглъщане (напр. промиване на устата на детето със сапун или принуждаването му да поглъща лютиви подправки).
Според Комитета телесното наказание неизменно е унизително. Освен това има други, нефизически форми на наказание, които също са жестоки и унизителни и съответно – несъвместими с Конвенцията. Те включват например наказания, които омаловажават, унижават, хулят, превръщат в изкупителна жертва, заплашват, плашат или осмиват детето.
В българското законодателство се счита, че телесното наказание е напълно забранено, макар и да няма изрична дефиниция за него. Забрана за телесно наказание за първи път се появява в Семейния кодекс, където се посочва, че „родителят няма право да използва насилие, както и методи на възпитание, които уронват достойнството на детето” (чл. 125, ал. 2 от СК).
Проучване на тема „Нагласи на родители и млади хора към правата на децата“, проведено по поръчка на Национална мрежа за децата от агенция ЕСТАТ през 2013 г. показва, че 39% от родителите подкрепят удрянето на шамар като възпитателен подход. Тези родители биха използвали някаква форма на телесно наказание в случаите, когато не могат да се справят с поведението на детето си. Само 6% от тях, категорично твърдят, че нямат друга алтернатива в трудна ситуация.
Изследването също посочва, „че:
- около 50% споделят, че са ставали свидетели на шамаросване на деца и са чували за това от други хора;
- 16% от младите хора без деца и 12% от родителите заявяват, че са виждали видимо бити деца с наранявания;
- между 10%-12% твърдят, че са се намесвали в случаи, когато възрастен бие дете.”
И все пак – защо е целият този шум – нали все пак говорим за един шамар?!
През 2018 год, Институт по социални
дейности и практика направи преглед на научната литература по света, посветена
на резултатите от шамарът с цел възпитание. Основните следствия от телесното
наказание, изведени там са:
Нараняванията на децата като ефект
от телесното наказание
Това е най-видимият ефект от
физическото насилие, от телесните наказания. Понякога при много малки деца те
могат да доведат и до смърт на детето. Голямо канадско проучване[2] установява, че за децата, които са
шамаросвани от родителите си, е седем пъти по-вероятно да бъдат сериозно
наранени от родителите си (напр. ударени с юмрук или ритани) от децата, които
не са шамаросвани. В едно американско проучване[3] за новородени, пише, че при бебета, които
през първата си година са били шамаросвани от родителите си, има 2,3 пъти
по-голяма вероятност да претърпят нараняване, изискващо медицинска грижа,
отколкото кърмачетата, които не са били шамаросвани.
Агресивното поведение на детето към
други деца като ефект от телесното наказание
Една от най-валидираните през изследвания последици от използването на телесно наказание е проявата на агресивно поведение при децата. Важно е да се има предвид, че невинаги агресивното поведение е симптом за насилие върху детето, но много често е. Децата, които са претърпели телесно наказание, са по-склонни да бъдат агресивни спрямо своите връстници[4], да одобряват употребата на насилие в партньорските взаимоотношения, да насилват и да изпитат насилие от своите връстници, да използват насилствени методи за разрешаване на конфликти[5].
Трудности в ученето като ефект от
телесното наказание
Трудностите в ученето при децата от
началното училище могат да бъдат провокирани от неприемането в детската група,
отсъствието на приятели, недоброто отношение на учителите към тях, които често
очакват само прояви на агресивно поведение, не инвестират очаквания за постижения.
В период, в който мотивацията за учене е силно свързана с одобрението на
възрастните, може да се очаква, че тя не е много силна при агресивните деца.
Емоционалният блокаж, породен от
несигурност, страх, недоверие към другите и към себе си[6], също може да доведе до трудности в
когнитивното развитие и забавяне на това развитие, до неспособност за концентрация,
за разбиране и усвояване на новото знание. На практика тези деца, сякаш
не са на същата възраст на когнитивно развитие, не могат да усвояват, да
напредват.
Трудности в юношеството – криминално
поведение, зависимости, изолация
Много изследвания посочват, че
криминалното поведение в юношеството е една от най-честите последици. Причините
за това могат да се търсят в няколко посоки.
Децата, при които се използва
наказанието за да се регулира поведението, често наистина разбират кое
поведение е нежелано, но нямат достатъчен репертоар от поведения, които са
„както трябва”. Когато родителите разчитат на страха, не на ученето,
обяснението, разбирането и разговорите с детето, то в крайна сметка има твърде
беден поведенчески репертоар, което по един парадоксален начин го кара да
ползва именно познатото неприемливо поведение.
Ефекти върху психичното здраве
Физическото наказание е свързано с
редица проблеми с психичното здраве при деца, младежи и възрастни, включително
депресия, нещастие, безпокойство, чувство на безнадеждност, употреба на
наркотици и алкохол и обща психическа неприспособяемост[7] Тези отношения може да допринесат за
прекъсвания на привързаността родител-дете в резултат на болка, причинена от
грижещ се[8], за химическо разрушаване на мозъчния
механизъм за регулиране на стреса[9] В момента се появяват интригуващи резултати
от изследванията на невроизображенията, които показват, че телесното наказание
може да намали обема на сивото вещество на мозъка в области, свързани с
представянето съгласно Скалата за интелигентност за възрастни на Wechsler,
трето издание (WAIS-III). Освен това, телесното наказание може да доведе до
промени в допамин-енергичните райони, свързани с уязвимостта към злоупотребата
с наркотици и алкохол.
Преживяното и представата за него
Последиците, както и всяка последица
от насилие и малтретиране, има поне два удара[10], първият е директната болка от
преживяването, „вторият в представата за реално преживяното…”. Именно тази
представа е свързана с дългосрочните последици от насилието, които се съотнасят
към представата на юношата, на младия човек за себе си, към неговата
идентичност.
Голяма част от децата, преживели
насилие и малтретиране, се възприемат като обекти без стойност, имат ниско
самоуважение, което не им позволява да уважават и другите, често тези
деца също извършват насилие или имат други девиантни прояви.
Да пренапишем финала!
Ситуацията, с която започнахме би
могла да има и друг финал – след свърши молбите и плача, майката взима и тази
кукла и детето е доволно. До следващия магазин. Или щанд. И така родителя става
заложник на капризите на детето си. Спомням си една фраза от университетската
скамейка „Най-добрите преговарящи са децата на 3 години. За тях „Не” не е
отговор”. И това, уважаеми родители, е чистата и абсолютна истина. И все
пак – какво може да направим в подобна ситуация? Как да реагираме?
Какъв е успешният модел на поведение
и за детето, и за родителя?
Съществуват различни програми за т.нар. „позитивно родителство” – например програмата „Без шамар: как с любов и уважение да наложим на детето си граници””. Основното, което те се стремят да изградят в родителите е:
- Да разберат и получат яснота за своите чувства, мисли, вярвания, убеждения и потребности;
- Да могат по – добре да разпознаят мотивите за своето поведение;
- Да придобият умения за разпознаване и контролиране на собствените емоции;
- Да разширят и усъвършенстват собствените умения, които да помогнат да възпитават децата си без насилие;
- Да се запознаят и да могат да упражняват по-благоприятни за детето модели на поведение.
Основната идея е да се въведе
алтернативно позитивно поведение вместо шамара.
Примери за позитивно поведение:
- отворената комуникация;
- назоваване на проблема без оценка и показване на детето как да го коригира;
- обяснение на детето за последиците от неговото поведение;
- АЗ послание, което се състои от три елемента: Аз…чувство, Когато ти…конкретно поведение, Защото… посочване на последиците за родителя и причините за преживяното чувство;
Например: Ядосвам се, когато ходиш без пантофи, защото след това чорапите ти се захабяват и аз не мога да ги изпера.
Важна тема, на която се отделя внимание и време, е разликата между наказания и последици. Ако детето се държи неприемливо, то трябва да усети последиците от това свое поведение.
Разликата между „понасяне на наказание” и „поемане на отговорност” е в това, че отговорността учи, а наказанието само наранява.
Потърсете повече информация и идеи за успешно родителство на http://bit.ly/2NILV7d
[1] UN Committee on the Rights of the Child, General Comment №8 “The right of the child to protection from corporal punishment and other cruel or degrading forms of punishment ”, para. 11, 2006 г. http://daccess-ddsny.un.org/doc/UNDOC/GEN/G07/407/71/PDF/G0740771.pdf?OpenElement.
[2] (Clement ME, Bouchard C, Jette M, et al., 2000 Institut de la statistique Québec; 2000)
[3] (https://www.scholars.northwestern.edu/en/publications/injury-in-the-first-year-of-life-risk-factors-and-solutions-for-h)
[4] (Ani, C. C. & Grantham-McGregor, S, 1998, Journal of Adolescent Health, 1998)
[5] (Ulman, A. & Straus, M. A,2003, Journal of Comparative Family Studies, 2003)
[6] (SCHILTZ, L. Le blocage cognitif, émotionnel et
motivationnel des еlеves surdoues en situation d`еchec scolaire grave.
Résultats d`еtudes cliniques et expérimentales sur la «résignation apprise ». Link
[7] (Afifi TO, Brownridge DA, Cox BJ, et al. 2006), (Turner HA, Muller PA. Long-term effects of child corporal punishment on depressive symptoms in young adults: potential moderators and mediators.), (Javo C, Rønning JA, Heyerdahl S, et al. Parenting correlates of child behavior problems in a multiethnic community sample of preschool children in northern Norway), (Rodriguez CM. Parental discipline and abuse potential affects on child depression, anxiety, and attributions).
[8] (Coyl DD, Roggman LA, Newland LA., 2002), за повишени нива на кортизол (Bugental DB, Martorell GA, Barraza V. The hormonal costs of subtle forms of infant maltreatment)
[9] (McGowan PO, Sasaki A, D`Alessio AC, et al., 2009)
[10] Сирюлник, Б. Грозните патенца, София, 2016 г.
Автор: Петя Димитрова е програмен директор в Институт то социални дейности и практики и работи по няколко проекта за намаляване на насилието над деца. Преди това е работила в публичния, така и частния сектор в областта на правата на децата и тяхната закрила. Съ-автор е на публикации, посветени на темата за телесното наказание. Майка на две деца.
Снимка: Pixabay
Източник: Маргиналия , 07 август 2018 г.
Сходни публикации
![Акушерка Пламена Гюрова: Майката е „фабрика“ за кърма, а бебето й е „клиент“, с когото има договор](/uf/news/2024/08/14/3633880059/thumb_plamena-2.jpg)
Акушерка Пламена Гюрова: Майката е „фабрика“ за кърма, а бебето й е „клиент“, с когото има договор
Коя е тя?Пламена Гюрова е родена е в Ямбол. Като дете е живяла във Варна. Там завършва акушерство. Майка е на 3 момчета, две от
![Детска работилница за летни подаръци](/uf/news/2024/08/08/3070249511/thumb_ch-events-multikulti-cover.jpg)
Детска работилница за летни подаръци
18 август 11:00 часа Вход свободен с предварителна регистрация: https://forms.gle/gH4fk9N9qQfasga8A Работилницата ще се проведе
![Фондация BCause обявява конкурс за финансиране на малки проекти „Детско здраве“](/uf/news/2024/07/11/696874795/thumb_detsko-zdrave-bcause.jpg)
Фондация BCause обявява конкурс за финансиране на малки проекти „Детско здраве“
Фондация "BCause: в помощ за благотворителността" обявява конкурс "Детско здраве". Средствата са осигурени от Фонд "Лечение и